© 2015 by Editura POLIROM

www.polirom.ro

Editura POLIROM

Iaşi, B-dul Carol I nr. 4; P.O. BOX 266, 700506

Bucureşti, Splaiul Unirii nr. 6, bl. B3A, sc. 1, et. 1;

sector 4, 040031, O.P. 53, C.P. 15-728

ISBN ePub: 978-973-46-5680-6

ISBN PDF: 978-973-46-5681-3

ISBN print: 978-973-46-5628-8

Coperta: Carmen Parii

Această carte în format digital (e-book) este protejată prin copyright şi este destinată exclusiv utilizării ei în scop privat pe dispozitivul de citire pe care a fost descărcată. Orice altă utilizare, incluzând împrumutul sau schimbul, reproducerea integrală sau parţială, multiplicarea, închirierea, punerea la dispoziţia publică, inclusiv prin internet sau prin reţele de calculatoare, stocarea permanentă sau temporară pe dispozitive sau sisteme cu posibilitatea recuperării informaţiei, altele decât cele pe care a fost descărcată, revânzarea sau comercializarea sub orice formă, precum şi alte fapte similare săvârşite fără permisiunea scrisă a deţinătorului copyrightului reprezintă o încălcare a legislaţiei cu privire la protecţia proprietăţii intelectuale şi se pedepsesc penal şi/sau civil în conformitate cu legile în vigoare.

Lectura eco - un supererou al lumii moderne!

Versiune digitală realizată în colaborare cu Libris.ro

SPERANŢA ANTON este autoarea mai multor articole şi cărţi având ca temă vindecarea prin metode naturiste. De aceeaşi autoare, la Editura Polirom au apărut Incursiune în medicina naturistă. În amintirea lui Valeriu Popa (16 ediţii, 1998-2015) şi Ghid terapeutic naturist şi reţete de post (5 ediţii, 2002-2012).

Cu titlul Reţete culinare pentru o hrană sănătoasă, prezentul volum a apărut în patru ediţii la Editura Tehnică (1999-2008).

Dedic această carte celor care luptă pentru sănătate
şi memoriei mentorului meu, Valeriu Popa, un remarcabil terapeut.

Introducere

Mâncarea nu trebuie să constituie pentru om principalul scop al existenţei lui. Ea trebuie să fie un mijloc de asigurare a elementelor nutritive necesare organismului, conform dictonului: „Omul nu trăieşte ca să mănânce, ci mănâncă să trăiască”. De la strămoşii noştri, care-şi procurau hrana din mediul înconjurător (din flora spontană), şi până azi, când omul consumă aproape totul nenatural, chimizat, conservat, s-a produs şi o alterare a gustului. Aproape toţi oamenii care şi-au schimbat modul de alimentaţie din motive de sănătate au preferat să mănânce naturist şi după ce au depăşit perioada de criză. Aceasta s-a întâmplat din cauza transformărilor din organism. Pe de o parte datorită vindecării fizice, pe de altă parte datorită modificării psihicului. Omul devine echilibrat psihic, optimist, se ridică spiritual. Şi gustul se modifică. Începe să simtă savoarea alimentelor naturale, a crudităţilor în detrimentul celor preparate termic. Aceasta o spun din proprie experienţă. Destinul meu a luat o întorsătură nefavorabilă în tinereţe. Medicii, care mi-au pus diagnosticul de neuropatie senzitivo-motorie, nu au putut să mă ajute după cinci ani de tratamente. Eram condamnată la imobilizare. Totul îmi confirma aceasta: medicii neurologi, bioterapeuţii şi chiar forţe venite din astral. Toxicitatea din corp, datorată medicamentelor, a crescut până la alergie, de care am scăpat cu greu, după un an. De asemenea, sângele a fost afectat. Celulele T de apărare a organismului rămăseseră în proporţie de 40%. Atunci am luat hotărârea să urmez un regim naturist. Două persoane, Rada Hacighianu, care s-a vindecat de o boală gravă ţinând regim de crudităţi şi care a căpătat proprietăţi bioenergetice, şi Valeriu Popa, pe care l-am considerat cel mai bun naturist din lume, mi-au confirmat, independent unul de altul, că nimic nu este în ordine în corpul meu, că sunt dezechilibrată energetic pe partea dreaptă, că mă paşte cancerul la sân din cauza toxicităţii ridicate din organism. Amândoi au constatat că starea mea este foarte gravă. Rada mi-a spus că dacă mai vreau să trăiesc trebuie să încep imediat dezintoxicarea, iar Valeriu Popa a afirmat că am „tot sângele stricat” şi nu mă poate salva dacă nu îmi schimb total sângele printr-o dezintoxicare drastică. Prima cură de dezintoxicare am început-o în decembrie 1988. În decurs de două săptămâni am slăbit 16 kg, dar mă simţeam bine. Apoi am continuat redresarea cu ajutorul lui Valeriu Popa, care m-a îndrumat, cu diferite regimuri concepute de el, să-mi schimb „sângele stricat”. Sângele se reînnoieşte complet la patru luni, iar întregul organism la fiecare şapte ani (după nouă ani, se consideră ca o a doua naştere). Mersul mi s-a înrăutăţit vizibil începând cu anul 1982, iar alimentaţia am schimbat-o, după cum am specificat, din decembrie 1988. Acum mănânc diversificat şi sănătos: legume, fructe, cereale, crude şi fierte (obligatoriu crudităţi alături de ceea ce este fiert), lactate crude (brânză de vaci, urdă, caş, unt, smântână, lapte nefiert, zer) în cantităţi nu prea mari, ouă (2-3 gălbenuşuri pe săptămână, crude sau opărite un minut), supe şi ciorbe de legume şi carne (fără a consuma carnea), peşte cu carnea albă, icre, pâine graham, de secară, intermediară sau integrală uscată, ulei presat la rece, pus la sfârşitul gătitului şi în salate, sare de mare, miere în loc de zahăr, zilnic grâu încolţit. Ca băuturi folosesc: ceai de plante, sucuri naturale de fructe şi legume, apă plată, apă de argilă, apă de izvor, uneori puţin vin natural sau bere. Greutatea mi s-a modificat (de la 38-39 kg la maximum 54 kg), în funcţie de lupta organismului cu boala, urmând acelaşi regim naturist. Pot spune că, prin acest regim naturist, am reuşit să blochez evoluţia bolii şi chiar mi-am îmbunătăţit situaţia. Forţa musculară o am scăzută şi nici cu echilibrul nu stau prea bine (poate şi din cauza strabismului divergent), am o scolioză, dar acestea nu s-au mai agravat de când am schimbat regimul. Organismul funcţionează normal, nu mai am dureri de la spondiloza cervicală, au dispărut tahicardia. Întotdeauna când a intervenit o problemă de sănătate, am cunoscut cauza, ea fiind mereu o încălcare a legilor naturii. Am observat că stresul mă afectează cel mai mult.

Familia nedorind să ţină regim, am căutat să gătesc mai sănătos, fără prăjirea alimentelor, mai puţin acru, sărat sau piperat. Am încercat să am mereu crudităţi pe masă.Recomand să acordaţi prioritate legumelor, fructelor şi cerealelor, în detrimentul cărnii. Importante sunt şi vibraţiile cu care acestea sunt impregnate şi care influenţează comportamentul, gândurile. Un om care consumă multă carne devine violent, egoist, se îmbolnăveşte uşor, pe când o persoană care consumă predominant vegetale este mai tolerantă, optimistă, se „înalţă” spiritual. Cu trecerea anilor, mai ales la cei care nu ţin cont de toxicitatea alimentelor, toxinele se acumulează şi apar boli, suferinţă. Ţineţi posturile conform Bibliei pentru a vă dezintoxica şi ridica spiritual. Acesta lucru este obligatoriu spre bătrâneţe. După cum explică dr. Octavian Udrişte în revista Arhetip, viaţa vine pe undele ultraviolete (UV) ale energiei ancestronice (radiaţie electromagnetică în banda ultraviolet care conţine informaţia viului; energia care vehiculează această informaţie este stocată în cromozomi, de unde se epuizează ireversibil). Moartea vine pe undele energiei gravitaţionale, prin epuizarea energiei ancestronice din cromozomi şi comprimarea gravitaţională a corpului fizic. Rămâne intangibil corpul astral care a înregistrat, pe diferite lungimi de undă, în banda UV, toate evenimentele vieţii până în cele mai mici detalii. Părăsind intact corpul fizic, acest corp astral sau ancestronic urmează, pe lungimile de undă corespunzătore încărcăturii şi calităţii sale informaţionale, un drum de lumină sau de întuneric. De aceea trebuie să ne ridicăm spiritual, să ne încărcăm cu gânduri pozitive, cu iubire şi să ne ajutăm cu o alimentaţie corespunzătoare, bogată în crudităţi. Chiar dacă vă simţiţi bine, renunţaţi la: tutun, băuturi alcoolice în cantitate mare, cafea (se bea doar ocazional), alimente prea sărate, piperate, băuturi cu conservanţi chimici şi coloranţi sintetici. Celor care vor să slăbească le recomand regimul naturist, care echilibrează corpul, nu înfometează şi dă bună dispoziţie şi optimism. Chiar cu 2.500 de ani în urmă, se enunţau principiile de bază ale unei alimentaţii raţionale, promovate de nutriţia contemporană. După cum spune Hipocrat: „Hrana ta va fi leacul tău”. Deoarece, când am trecut la regimul naturist, am fost cam dezorientată în ceea ce priveşte diversificarea şi îmbunătăţirea alimentaţiei, mi-am făcut o carte de bucate, pornind de la adaptarea reţetelor cunoscute, cu care sper să le dau o mână de ajutor şi celor care se află în situaţia mea. Am scris reţete culinare atât pentru cei care se axează strict pe o alimentaţie sănătoasă, cât şi pentru cei ce nu ţin regim, dar care trebuie să ţină cont de câteva recomandări necesare.

1. În linii generale, celor bolnavi li se recomandă o alimentaţie naturală, bazată pe crudităţi, care are avantajul de a restabili şi sensibilitatea gustului, ducând la o mai bună percepţie a aromelor naturale. Această alimentaţie constă din: fructe, cereale crude (cu ajutorul cărora organele senzoriale capătă o mare sensibilitate), în special grâu încolţit, legume, lapte nefiert (preferabil cel de capră) şi derivate crude din lapte (brânză de vaci, lapte bătut, chefir, sana etc.), gălbenuş de ou crud sau cel mult puţin opărit (2-3 gălbenuşuri pe săptămână, albuşul reţinând toxine), miere (în loc de zahăr), sare de mare brută în cantităţi mici, condimente (mărar, pătrunjel, chimen, puţin piper boabe, foi de dafin, scorţişoară etc.). În cazul celor cu boli foarte grave, cum ar fi cancerul, este bine să se consume numai crudităţi, fără carne. Persoanele cu stomacul bolnav, care nu suportă regimul de crudităţi, vor începe cu legume fierte înăbuşit sau opărite. Numai în cazul când peretele intestinal este prea inflamat, un aliment crud poate irita sau poate provoca chiar o sângerare; în acest caz trebuie folosite cu atenţie legumele şi fructele crude.

În lupta cu boala trebuie cruţată „energia de digestie”. De aceea, alimentele crude trebuie mestecate foarte bine înainte de înghiţire. Pentru a uşura procesul de digestie este bine să înlăturăm şi pieliţa de la fasolea boabe fiartă, de la nuci (în pieliţă existând o substanţă toxică) şi de la roşii. Pentru a se curăţa pieliţa mai uşor, nucile întregi, cu coajă, se ţin câteva zile în apă (sau cele sparte se ţin puţin timp în apă), iar roşiile mai tari se introduc în apă clocotită şi se scot repede (se opăresc) sau se dau pe răzătoarea mare, după ce s-a tăiat puţin din pieliţă. La fasole bătută, fasolea boabe fiartă se trece prin dispozitivul de făcut suc de roşii care se ataşează la maşina de tocat carne. Acesta reţine pieliţele.

În procedeele culinare trebuie să fim atenţi la fenomenul de oxidare, deoarece oxigenul, în contact cu legumele şi fructele tăiate mărunt, distruge elementele nutritive.

Mălaiul recomandat de Valeriu Popa este cel produs în mori prin râşnire (tăiere), nu prin frecare (deoarece, în ultimul caz, se dezvoltă tensiuni electrostatice neprielnice corpului).

Fructele şi legumele consumate trebuie să fie sănătoase, nelovite, altfel transmit „vibraţii de boală”. Recomand ca dimineaţa să se consume fructe, deoarece, prin glucide, ajută la eliminarea toxinelor.

Vegetalele abundă în aminoacizi. Zarzavaturile conţin aminoacizi liberi, nu constituiţi în proteine. În felul acesta, organismul îi asimilează fără să consume efort suplimentar în procesul digestiv.

Ouăle sparte nu se vor păstra mai mult de 1-2 ore.

Celor grav bolnavi le este interzis să consume: carne, lactate pasteurizate, sare, zahăr, făină albă, oţet sintetic, produse conservate sau fermentate, condimente iuţi, cafea, tutun, alcool, ceai negru. În cazul îmbolnăvirii grave a rinichilor, uleiurile volatile şi alte materii iritante, care se găsesc în ceapă, usturoi, ridichi, arpagic, ca şi în majoritatea mirodeniilor, pot irita tuburile fine ale rinichilor. În acest caz, ele trebuie eliminate din regim.

În cazul bolilor virotice, este bine să se evite produsele lactate, deoarece acestea întreţin infecţiile.

Bolnavii de cancer nu vor consuma lactate decât după ce au ţinut un regim vegetarian predominant crudivor (80%) până la stabilirea sănătăţii (cam timp de 2 ani).

Se recomandă consumul cât mai multor alimente din regiunea unde v-aţi născut. Acestea convin cel mai bine organismului.

În celulele corpului uman există enzime care sunt aproape identice cu cele din celulele vegetale şi care se degradează la temperaturi de peste 43°C. Acest grup de substanţe active, numite şi auxine, enzime sau fermenţi (adevăraţi spiriduşi dătători de viaţă), luate din vegetalele crude, ajută vitaminele să aibă eficacitate şi vor energiza corpul chiar şi la bătrâneţe, când prezenţa enzimelor se diminuează (fluxul de energie scade, ducând la creşterea în greutate).

De aceea se recomandă consumul de legume şi fructe bogate în enzime: broccoli, varză roşie, varză de Bruxelles, salată creaţă cu frunze roşii, conopidă, varză albă, spanac, sparanghel, gulii, ridichi de lună, ceapă verde, sfeclă roşie – frunze şi rădăcină –, dovleac, pepene galben, banane, caise, piersici, napi galbeni, ardei roşii dulci, căpşuni, precum şi tomate, smochine, ciuperci, fasole boabe şi păstăi, lăstari de soia, lobodă roşie. De asemenea, pe lângă pâine este bine să se consume şi cereale crude.

Oamenii de ştiinţă americani au descoperit în legume şi fructe nişte substanţe numite antioxidanţi şi fitomine (cu un conţinut bogat în ioni de sulf), care neutralizează efectul bacteriilor şi al viruşilor, întârziind îmbătrânirea. Afinele, căpşunile, fragii, prunele, usturoiul, varza creaţă şi spanacul sunt fructele şi legumele cele mai sănătoase, ce conţin mari cantităţi de antioxidanţi. Fitomine multe găsim în: soia, usturoi, ceapă, roşii (chiar şi ketchup), varză, citrice, pepene galben, mazăre, fasole, ceai negru şi verde, spanac, morcovi, varză creaţă, mere, struguri, ţelină, conopidă, vin roşu.

Melatonina este un antioxidant care ajută la eliminarea din organism a toxinelor rezultate din arderi metabolice. Ea se găseşte în: fulgi de ovăz, porumb, orez, roşii, banane, care sunt necesare mai ales după vârsta de 45 de ani, când organismul produce mai puţină melatonină.

Clorofila din frunzele verzi are o acţiune puternică împotriva infecţiilor, deci nu trebuie distrusă prin fierberea acestora.

Solul nu trebuie tratat cu îngrăşăminte chimice, sintetice, care distrug microorganismele şi-l sterilizează. Să se evite consumul legumelor de seră. Acestea, fiind crescute fără lumina şi căldura solară, dezvoltă în corp „energii perverse” aducătoare de boală.

Încălzirea la foc distruge alimentele.

Prin încălzirea alimentelor la foc se produce o leucocitoză de digestie, leucocitele concentrându-se în mucoasa intestinului (unde au pătruns fragmentele de alimente denaturate şi dezagregate) pentru a distruge proteinele străine de organism. Aceasta duce la lipsa leucocitelor în celelalte organe, ceea ce slăbeşte rezistenţa organismului. Soluţia este de a începe masa cu alimente crude, care conţin fermenţi, putând apoi adăuga şi cantităţi mici de alimente fierte. Un alt inconvenient care apare la consumul de hrană „omorâtă” prin fierbere şi de făină albă este constipaţia – colonul se moleşeşte, se lungeşte şi devine un loc de dezvoltare a germenilor patogeni. Ca urmare, se produce degenerarea ficatului şi a organelor de excreţie, ele nemaiputând neutraliza şi elimina toate toxinele formate şi pe cele introduse zilnic în corp.

În timpul fierberii este distrusă vitamina C, care are sarcina principală de curăţare a sângelui.

Grăsimile suferă cele mai mari prejudicii la încălzire (chiar de la fabricaţie). Uleiul încălzit favorizează depunerea colesterolului pe artere şi provoacă boli ca hipertensiunea arterială, pe când uleiul obţinut prin presare la rece (de măsline, porumb) le curăţă de depuneri.

Uleiul presat la rece se adaugă în mâncare după ce s-a oprit focul. Cu cât uleiul are mai multe legături nesaturate, cu atât transformările sunt mai mari prin încălzire.

Legumele şi fructele se consumă în general crude. Un rol important în procesul de vindecare îl au sucurile de legume şi fructe care trec direct în sânge, cruţând energia de digestie. Am putut să verific de mai multe ori puterea de vindecare a acestor sucuri. Cu ajutorul lor, de multe ori mi-am salvat copiii când au fost bolnavi.

Prin fierbere, legumele şi fructele devin acide prin eliminarea sărurilor minerale în apă. Sunt degradate amidonul şi fructoza, enzimele sunt distruse. Legumele trebuie preparate la abur, cu apă foarte puţină. La legumele şi fructele fierte, la carnea şi laptele încălzit, pierderea valorilor nutritive este mult mai mare decât la cereale şi rezultă chiar produse dăunătoare.

Degradarea din cereale se produce la temperaturi mai mari de 160°C. La pâine, în procesul coacerii, scade temperatura din interior datorită evaporării apei şi nu apar degradări mari decât la suprafaţă, în coajă. Deoarece pierde auxine, există condiţia ca o mică parte din cereale să fie consumată zilnic, în stare proaspătă, sub formă de terci sau încolţite. Pâinea recomandată este din secară, graham, uscată sau mai bine din făină integrală, dospită la soare. Este bine să se consume fără coajă.

Spre deosebire de hidraţii de carbon (amidon şi zaharuri) şi grăsimi, la care după metabolism nu rămân deşeuri, la carne apar multe reziduuri şi acizi, care produc în intestin procese de putrefacţie cu gaze rău mirositoare, cu compuşi toxici, ce duc la autootrăvire. Din cauza lipsei de enzime, mai mult de trei sferturi din sărurile minerale se depun ca reziduuri.

Proteinele din carne, prin fierbere, pierd două treimi din valoarea lor nutritivă. Carnea albă de pasăre sau cea de viţel se digeră mai repede şi dau o cantitate mare de acizi organici toxici, care încarcă sângele şi, nemaiputând fi imediat metabolizaţi, se depun în ţesuturi sau în celule. Apar boli ca: guta, reumatismul, diabetul, obezitatea, nevralgiile, bolile de rinichi.

Proteinele vegetale sunt mai uşor digerabile. Se găsesc în: nuci, germeni de grâu, fulgi de ovăz, cereale, legume, soia.

Alimentele modificate prin conservare (încălzire, uscare şi procese chimice) nu sunt sănătoase, căci suferă o degradare foarte mare. Sunt interzise conservele cu conservanţi chimici.

Prin congelare la temperaturi scăzute se pierd puţine substanţe vitale. La -18°C, se pierd puţine vitamine. Recomandarea de a se opări legumele şi fructele înainte de congelare are inconvenientul că se pierd minerale. Congelarea şi decongelarea trebuie să se facă repede, iar alimentele decongelate trebuie folosite imediat. Fructele şi legumele se decongelează prin introducere în apă clocotită, în acest fel păstrându-şi elementele nutritive, iar carnea se decongelează la temperaturi scăzute, sub 10°C. Nu se vor decongela sub apă sau lângă aragaz.

2. Celor care nu sunt grav bolnavi (sau care au ieşit din criză) le recomand să ţină cont de următoarele:

–    Pot să consume supe de carne (numai după ce au opărit carnea de două ori) fără a consuma carnea. După ce au ieşit din criză (indicat după şapte ani), pot să consume peşte cu carnea albă şi icre, deoarece substanţele excitante pe care acestea le conţin nu acţionează asupra sistemului nervos (conţin fosfor, care este reconstituant pentru nervi).

–    În multe cărţi cu reţete de regim alimentar, am întâlnit preparate cu ouă fierte. Cunoscând efectul proteinelor degradate, eu am evitat folosirea ouălor fierte.

–    Dacă se consumă alimente fierte, să nu lipsească salata crudă de la masă, cu ulei presat la rece (de floarea-soarelui, măsline, porumb) şi, după gust, acrită cu: lămâie, lapte bătut, iaurt sau puţină zeamă de varză. Recomand în mod deosebit salata de varză, datorită proprietăţilor ei vindecătoare, remineralizante, reconstituante. Şi varza acră este binefăcătoare pentru cei ieşiţi din criză. Prin fermenţii ei, care ajută digestia celulozei şi a grăsimilor, este foarte digestivă. Fermenţii lactici ai verzei acre, dezinfectanţi puternici ai tractului intestinal, nu trebuie înlăturaţi prin spălarea verzei. Este bine să o folosim în amestec cu varză dulce, pentru a înlătura din sare şi acreală. Cu cât cantitatea de crudităţi este mai mare, cu atât sănătatea este mai bună.

–    Zilnic să se consume cel puţin 3 linguri de grâu încolţit. Cerealele încolţite sunt cele mai puternice reconstituante.

–    Iarna să se consume grăsimi, ca ulei de peşte şi unt, care sunt energizante.

În cantităţi foarte mici este recomandată slănina crudă, acizii graşi prezenţi în alimentele de origine animală fiind principalii transportori de vitamine liposolubile, cum sunt: retinolul (A), colecalciferolul (D), tocoferolul (E) etc.

–    Alcoolul trebuie evitat în perioada de boală. După revenire se poate bea câte un păhărel de băutură nedistilată (vin, bere), deoarece este moderat alcoolică şi conţine şi unele substanţe utile organismului (care lipsesc din cele distilate): glucide nefermentate, urme de substanţe proteice, acizi organici, săruri minerale, vitamine, arome şi pigmenţi. Vinul este benefic în cantitate mică (maximum un pahar) şi prin alte calităţi: provoacă creşterea cantităţii de enzime din sânge, produce o irigare mai intensă cu sânge a rinichilor şi a ficatului, are efect „estrogenizant” şi reduce riscul osteoporozei şi al formării pietrelor la rinichi.

–    Este de preferat consumul pâinii de graham, al pâinii intermediare sau de secară. Dacă nu există posibilitatea procurării acestei pâini, atunci este indicat să se consume tărâţe. În făina folosită la preparate se adaugă şi tărâţe. Pâinea integrală şi sarea brută conţin Mg (anticancerigen), care lipseşte din pâinea albă şi din sarea rafinată.

–    Oţetul de mere, borşul, muştarul pot fi folosite în cantităţi mici după ce s-a ieşit din criză.

–    Sarea se va consuma în cantitate mică. Legumele crude conţin Na, care se află în echilibru cu celelalte elemente conţinute de ele, de aceea este bine să nu le stricăm gustul. La mâncarea gătită se adaugă sare de mare brută, care spre deosebire de sarea obişnuită nu produce dezechilibru în corp prin metabolizare. Nu se adaugă sarea decât la sfârşitul gătitului, deoarece sarea fiind hidrofilă elimină lichidul interstiţial (bogat în vitamine şi în minerale) din legume. Prezenţa sării în apă ridică temperatura de fierbere.

–    Ultima masă va fi servită cu cel puţin trei ore înainte de culcare. Mesele să fie mici şi dese. Mai ales cei bolnavi de ulcer şi gastroduodenită trebuie să respecte acest regim pentru a feri esofagul de acţiunea corozivă a sucului acido-peptic, ce poate refula când bolnavii sunt aşezaţi la orizontală, înainte ca stomacul să fie golit.

–    Indicată este fierberea la abur a legumelor, pentru a nu se pierde vitaminele şi sărurile minerale, care altfel ar trece în apă. Nu prăjiţi peştele, ci pregătiţi-l tot în abur, cu puţină apă, timp scurt, la foc mic. Pentru cine are posibilitatea, recomand vasele Zepter, din material de bună calitate (oţel nobil care se deosebeşte de inox prin faptul că nu impurifică mâncarea cu urme de elemente dăunătoare sănătăţii: Cr, Ni, Al etc.), sterile, cu posibilitatea de control al temperaturii. Astfel se poate găti o mâncare gustoasă, la o temperatură sub 100°C, în care se păstrează vitaminele. Legumele se pot găti şi numai în abur, fără apă, ele păstrându-şi toată savoarea. Chiar şi la carne (în cazul nostru fiind permis peştele cu carnea albă), albuminele nu se mai degradează, carnea preparată rapid (câteva minute) la abur nu se strânge şi, fiind gustoasă, nu mai are nevoie de sare. Peştele se poate prepara la o temperatură scăzută (60°C), păstrându-şi calităţile nutritive.

Multe persoane (chiar yoghinii) călesc în ulei legumele înainte de a le introduce în supe, ciorbe, pretextând că astfel se evită oxidarea legumelor şi mâncarea iese mai gustoasă. Eu nu fierb uleiul – adaug ulei presat la rece în farfurie –, considerând că aşa este mai sănătos. Supele de legume se obţin prin introducerea legumelor în apă dată în clocot (dacă nu avem vas sub presiune, precum Zepter), deci în apă sărăcită în oxigen (deoarece oxidarea distruge factorii nutritivi).

Pentru a cruţa energia în procesul de digestie, trebuie să se ţină cont de asocierea alimentelor. Foarte recomandată este asocierea proteine – legume verzi, cum ar fi: peşte şi vegetale cu frunze şi tulpină (acizii organici din peşte sunt neutralizaţi de legume).

Asocierea amidon (cereale, cartofi) – acid (oţet, lămâie), proteine, apă, lapte nu este bună. Trebuie să existe o armonie între acidul clorhidric din stomac şi natura proteinei, iar prezenţa altui acid (oţet) o strică.

Amidonul şi grăsimile (de exemplu, pâine cu unt sau cartofi cu ulei) pot fi consumate împreună, dar este bine să evite această asociere persoanele nervoase, care nu dispun de energie suficientă.

Alimentele fierte ce conţin amidon trebuie consumate singure, deoarece necesită multă energie, sau, cel mai bine, cu vegetale care au celuloza moale şi cu puţină materie grasă (facultativ).

Nu se consumă fructe cu legume crude, cu excepţia rădăcinoaselor dulci cu mere, pere sau fructe uscate dulci. Fructele sau legumele crude se asociază cu lapte acru (iaurt). Căpşunile, zmeura, fragii, murele, afinele se pot mânca şi cu lapte dulce.

Preparatele din cereale se consumă cu lapte dulce, cu fructe dulci sau cu compot din fructe (combinaţii care îngraşă) şi zarzavaturi verzi. La micul dejun se pot consuma fulgi de cereale (eventual cu fructe uscate) cu kefir sau iaurt, care îmbunătăţesc aportul de magneziu, combat durerile de cap şi crampele musculare.

Alunele, nucile şi seminţele de in se asociază bine cu legumele şi fructele crude.

Pentru detalii vedeţi cartea Din tainele alimentaţiei lacto-vegetariene de N. Catrina.

Tot pentru a economisi energia de digestie, dr. Ludwig Walle, din Frankfurt, recomandă „regimul de separare” a albuminei de hidraţii de carbon. Ficatul poate prelucra optim albuminele (peşte, lapte, brânză) doar până la prânz, iar seara prelucrează bine hidraţii de carbon (cartofi, făinoase, banane, orez, unele legume). Aceste două categorii pot fi combinate cu alimente neutre din punctul de vedere al acestei clasificări (unt, slănină, ulei vegetal, smântână, brânză de vaci, gălbenuş de ou, măsline, ceapă, usturoi, varză acră, salată, ciuperci, nuci), toate legumele cu excepţia roşiilor crude şi a verzei creţe. Se exclud: arahidele, castanele, stafidele. Albuminele şi hidraţii de carbon se consumă numai când ne este foame, pentru ca organismul să mai aibă putere de autocurăţare. Chiar şi vegetalele trebuie consumate cu cumpătare, neabuzând de un singur tip de legumă vreme îndelungată. Există legume, mai ales din familia Solanaceae din care face parte şi tutunul, care conţin cantităţi mici de nicotină. Dacă se consumă în mod regulat şi constant, nicotina se poate acumula cu timpul în organism. Astfel de legume sunt cartofii, roşiile şi vinetele.

Menţinerea echilibrului acido-bazic este un factor important pentru sănătate.

Supraacidificarea duce la boli, în special inflamaţii, catare cronice ale mucoaselor, reumatism, hipertensiune, infarct, boli ale organelor, dereglare a metabolismului (obezitate, diabet, arterioscleroză), oboseală, insomnie, deprimare, boli de piele. Neutralizarea se face cu săruri alcaline care se găsesc în legume, în plante medicinale, în tărâţe etc.

Ţinând acest regim se elimină aciditatea din organism, deoarece alimentele acide sunt cele contraindicate: carnea, zahărul, alcoolul, condimentele (sarea, oţetul, muştarul, piperul etc.), margarina, uleiul rafinat, pastele făinoase, ciupercile, fructele verzi.

Alimente recomandate sunt: legumele, fructele dulci bine coapte, produsele lactate, gălbenuşul de ou, mierea, citricele şi roşiile (au o reacţie finală alcalină). De legumele cu bulbi (ceapa, usturoiul, prazul) nu trebuie să abuzăm, deoarece conţin sulfură de alil.

Nu se recomandă celor grav bolnavi vinetele şi ciupercile, acestea fiind destul de toxice.

De asemenea, nu se recomandă îngheţata, ci un amestec din frişcă făcută în casă, cu miere şi fructe, puţin răcit în frigider, deoarece îngheţata este făcută din elemente (lapte, smântână, fructe) care se depreciază imediat prin congelare.

Bioterapeutul Valeriu Popa recomanda regim de dezintoxicare. Posturile ortodoxe sunt bine-venite pentru sănătate!

Nu este necesar să mâncăm mult când suntem bolnavi. Dimpotrivă, trebuie economisită energia de digestie, pentru a o folosi în lupta cu boala. Valeriu Popa afirma că ar fi suficient dacă oamenii ar mânca un sfert din ceea ce consumă în mod obişnuit. Hipocrat spune: „Cu cât îl hrăniţi mai bine pe bolnav, cu atât mai mult îl dărâmaţi”.

Seara să nu se consume mult cartof sau morcov, deoarece cartoful balonează, iar morcovul dă tulburări nervoase (Michel Montignac, 1992).

3. Alimentele conţin două tipuri de nutrienţi:

–    nutrienţi care dau energie şi sunt materia primă pentru construcţia şi refacerea organismului, şi anume:

•    proteine care sunt constituite din atomi de carbon, hidrogen, oxigen, azot şi uneori sulf. Intră în structura celulelor, sunt componente ale ţesuturilor, participă la formarea unor enzime-catalizatori, hormoni, anticorpi, menţin echilibrul osmotic şi protejează împotriva substanţelor toxice. Din degradarea proteinelor rezultă amoniacul, care este un produs toxic. Proteine se găsesc în: carne, lapte, brânză, ouă, leguminoase uscate, pâine, paste făinoase, nuci etc.;

•    glucide, constituite din atomi de carbon, hidrogen şi oxigen. Cele mai importante glucide sunt monozaharidele (glucoza, fructoza), zaharoza (zahărul), galactoza (în lapte), amidonul (legume şi cereale), celuloza (vegetale), glicogenul (din muşchi sau ficat). Au rol energetic (un gram de glucide furnizează 4 calorii), metabolizează lipidele şi proteinele, stimulează mişcările intestinului gros (celuloza). Glucide se găsesc în: zahăr, pâine, paste făinoase, leguminoase uscate, legume şi fructe. Consumul excesiv de glucide (dulciuri concentrate) duce la diabet zaharat;

•    lipide cu rol energetic (dintr-un gram de lipide arse rezultă 9 calorii), intră în structura celulelor (de exemplu, fosfolipidele în celulele sistemului nervos), iar grăsimile saturate transportă vitamine. Consumul exagerat de lipide produce obezitate, iar cele saturate conduc la ateroscleroză care, la rândul ei, poate produce complicaţii (infarct, hipertensiune, hemoragie cerebrală etc.). Lipide se găsesc în: ulei vegetal, slănină, unt, margarină, smântână, carne grasă, fructe oleaginoase, brânză grasă etc.

–    nutrienţi neenergetici necesari pentru asimilarea şi metabolismul celor de tipul I, servind drept catalizatori în reacţiile chimice, şi anume: vitaminele, sărurile minerale şi oligoelementele, fibrele alimentare şi apa (pierderea a 10% din apa organismului duce la moartea acestuia).

Este necesar ca un regim alimentar normal caloric să conţină 20-30% lipide, 10-15% proteine, 55-62% glucide. În ceea ce priveşte lipidele, un rol important pentru sănătate îl au grăsimile polinesaturate crude. Cel puţin jumătate din proteine trebuie să fie vegetale (tip soia, fasole boabe, linte, alge ca spirulina etc.), iar, în cadrul glucidelor, ideal este să lipsească produsele rafinate şi concentrate de tipul zaharurilor (prof. dr. Iulian Mincu).

În general, pentru a evita îmbolnăvirile, celor care se consideră sănătoşi şi nu vor să renunţe la modul de alimentaţie cu care s-au obişnuit le recomand următoarele.

Baza alimentaţiei să o constituie cerealele, legumele şi fructele crude, bogate în enzime care sunt „spiritul” celulelor. Alături de mâncarea gătită, să nu lipsească de la masă salata crudă, cu ulei presat la rece (de măsline, de porumb) şi acrită cu: lămâie, iaurt, lapte bătut sau puţină zeamă de varză. Dacă nu se poate renunţa la oţet, atunci se va folosi oţetul din fructe, făcut în casă din vin natural sau din mere, cu acţiune antiseptică în profilaxia infecţiilor tifice şi colibacilare. Orice oţet fiind acid, va fi folosit în cantităţi mici. Se recomandă, în mod deosebit, salata de varză crudă, bogată în vitamine şi minerale, vindecătoare de boli. Zilnic se consumă 3 linguri de grâu sau alte cereale încolţite, care reconfortează corpul, mai ales la trecerea de la iarnă la primăvară.

Carnea trebuie opărită în apă clocotită, înainte de pregătire, pentru a elimina din toxine (albumine degradate etc.). Carnea se pune în apa care clocoteşte şi se lasă până apar primele clocote. Astfel se formează o pojghiţă la suprafaţă care nu lasă să treacă elementele nutritive în apă. Apoi se spală şi se foloseşte. Valeriu Popa recomandă carnea de vânat.

Se va evita şi prăjirea cărnii, deoarece prin prăjire carnea pierde până la 50% din cantitatea de tiamină, în timp ce prin fierbere pierde numai 14%. Se recomandă fierberea cărnii în abur sau carnea unsă cu grăsime se va înveli în hârtie şi se va introduce în cuptor. În felul acesta, hârtia absoarbe grăsimea, în timp ce carnea fierbe în propriul suc şi nu se formează la suprafaţă o crustă îmbibată cu grăsime (indigestă).

Nu se consumă afumături (sunt cancerigene), iar friptura la grătar deschis (după cum ne spunea Valeriu Popa) echivalează cu un mare număr de ţigări fumate.

Recomand să se consume peşte (în special cu carnea albă), care, spre deosebire de alte cărnuri, nu acţionează în sens negativ asupra sistemului nervos – aceasta, după cum am mai arătat, datorită fosforului care este reconstituant pentru nervi. Peştele slab (morun, biban, ştiucă) este bogat în proteine, iar peştele gras (recomandat este cel de crescătorie: somon, hering, păstrăv, sardea), datorită conţinutului de acizi graşi, are multă vitamină A şi D. Este indicat ca peştele să fie consumat sub formă de marinată, rasol sau gătit la cuptor, şi nu prăjit sau afumat (deoarece conţine amine aromatice cancerigene).

De asemenea, recomand să se consume carnea păsărilor de curte, datorită modului în care sunt hrănite şi pentru că sunt crescute în libertate, în locul cărnii păsărilor de crescătorie, hrănite cu praf de oase de la abatoare şi cu chimicale. Sunt mai sănătoase carnea de porumbel şi cea de iepure de câmp.

Vegetalele completate cu anumite produse animale, în cantităţi moderate, sunt componentele unei alimentaţii sănătoase.

Se vor evita cât mai mult: conservele, coloranţii sintetici şi condimentele iuţi în cantitate mare. Conservele de iarnă făcute acasă vor conţine maximum o lingură de sare la 1 l de lichid şi se va evita folosirea oţetului pentru acrit. În loc de conservant sintetic, se vor folosi: hreanul, frunzele de vişin sau stejar, boabele de muştar etc. Pentru conservare, se fierb preparatele (de exemplu, zacusca, fructele) în abur sau se va folosi congelatorul.

Dacă se poate, se vor consuma produse vegetale şi animale din locurile în care ne-am născut, deoarece acestea se potrivesc cel mai bine programării noastre genetice şi enzimatice. De asemenea, trebuie să ţinem seama că produsele aduse din alte ţări pot să poarte anumiţi germeni patogeni faţă de care organismul nostru nu este pregătit să se apere.

Alcoolul, cafeaua, tutunul, sarea, mirodeniile iuţi, vitaminele sintetice şi stupefiantele, consumate în cantităţi mari, distrug sănătatea, conducând la apariţia unor boli, ca: artrita, nevrita, cancerul. Repet, se pot consuma, fără a face abuz (câte un pahar), băuturile nedistilate (vin, bere, cidru, bragă), moderat alcoolice.

Este de preferat consumul pâinii de graham, al celei intermediare sau de secară, deoarece pâinea albă este lipsită de vitamine şi săruri minerale. Spre exemplu, Mg, care este anticancerigen, se găseşte în pâinea integrală şi în sarea brută, dar lipseşte din pâinea albă şi din sarea rafinată. Este bine ca în făina folosită la preparate să se adauge şi tărâţe.

Cercetătorii americani atrag atenţia asupra toxicităţii date de gătitul mâncării în vase din teflon. Cei care folosesc aparate de făcut pâine din comerţ, care au în componenţă teflon, să ţină cont de faptul că teflonul, prin încălzire, dă toxicitate. În anumite situaţii se poate face aluatul în aparat şi apoi să se continue coacerea pâinii în cuptorul de la aragaz. Pentru a nu se pierde vitaminele şi sărurile din legume şi fructe în procesul preparării, se procedează astfel: legumele, când se spală, nu se ţin în apă rece decât o perioadă scurtă; pentru a nu se oxida, legumele mărunţite pentru salate se pun repede în maioneză sau în ulei. La supe şi la ciorbe, zarzavaturile se introduc în apa clocotită pentru o inactivare rapidă a enzimelor de oxidare. La vasele sub presiune tip Zepter, nu este necesară această prevedere.

Pentru a nu se pierde vitamina C, legumele şi fructele nu trebuie fierte mult timp. Pentru păstrarea vitaminelor şi sărurilor, cea mai bună metodă este fierberea sub presiune, în abur, la temperatură sub 100°C, timp cât mai scurt.

Tocăturile cu bicarbonat (de exemplu, carnea pentru mici) se prepară cu maximum 5-6 ore înaintea prelucrării termice, deoarece bicarbonatul favorizează dezvoltarea microorganismelor de putrefacţie.

Mâncarea gătită mai mult în abur (sub capac) trebuie să fie cât mai proaspătă. Trebuie evitate păstrarea îndelungată a mâncărurilor la cald şi reîncălzirea lor. Ultima masă să fie la ora 19.

Ouăle se spală cu apă înainte de spargere. Ouăle sparte nu se vor păstra mai mult de 1-2 ore. „Ochiul românesc” obţinut prin introducerea oului fără coajă în apă clocotită, în care se adaugă un praf de sare şi un pic de oţet (pentru ca oul să se coaguleze rapid), se digeră mai uşor, asemănător oului fiert moale. Oul fiert tare se digeră greu. Înglobarea albuşului de ou, bătut spumă (particule fine de aer învelite într-o peliculă de proteine coagulate), în diferite preparate (sufleuri) le dă acestora o structură pufoasă şi le face mai digerabile. Dar atenţie, albuşul crud este indigest, putând produce diaree. Conţine „ovidină”, care inactivează biotina. Ovidina se inactivează prin tratament termic, de aceea cei sănătoşi pot consuma albuş fiert. Terapeutul Valeriu Popa nu recomanda sub nici o formă albuşul celor bolnavi. În schimb, recomanda gălbenuşul crud de la ouăle păsărilor de curte.

În cursul tratării termice a laptelui se pot distruge vitaminele termosensibile: tiamina, acidul ascorbic, iar proteinele se degradează. Pentru a evita aglutinarea cazeinei şi separarea grăsimii, în preparate se amestecă brânza cu griş, ou sau grăsime. Sunt recomandate: laptele de capră, care are o compoziţie asemănătoare cu aceea a laptelui de mamă, laptele nefiert prins, iaurtul, zerul de la prepararea brânzei, care are mult calciu şi săruri, urda obţinută din încălzirea zerului, brânza dulce de vaci şi untul.

Sosurile cu făină se pregătesc dietetic. În sosuri este preferabil să folosim făina, nu amidonul care îngraşă, favorizând apariţia celulitei etc. Mai mult, dacă găsim scris că este amidon modificat, atunci acesta conţine şi E-uri. Grăsimea, în loc să se prăjească, se fierbe cu puţină apă. Ceapa şi făina se fierb, nu se prăjesc. Este bine să se renunţe la combinaţia făină-grăsime.

În preparate este bine să folosiţi sucul de roşii preparat acasă, dar dacă cumpăraţi pastă de tomate, verificaţi să nu aibă conservant, iar concentraţia de roşii să fie cât mai mare (mai mult de 20%). Atunci sunt introduşi mai puţin amidon, colorant etc.

Sarea se foloseşte în cantitate mică, adăugând-o la sfârşitul gătitului. Preferabil este să se consume sare de mare, brută.

Se va înlocui cât mai mult zahărul alb cu cel brut, de trestie sau cu mierea de albine şi se va evita consumul de zahăr crud. De exemplu, când faceţi ceai, fierbeţi zahărul.

La gătit, folosiţi ulei vegetal – are temperatura de descompunere mare (circa 200°C) şi este indicat să fie adăugat la sfârşitul gătitului (sau se adaugă de la început, cu puţină apă). La temperaturi de 145-190°C sau mai ridicate se formează o serie de compuşi de polimerizare sau de oxidare, dăunători organismului. Modificările sunt cu atât mai intense cu cât este vorba de grăsimi cu grad de nesaturare mai mare. Pentru aceasta nu se recomandă la gătit folosirea uleiurilor bogate în acizi graşi polinesaturaţi (uleiul de germeni de porumb, de soia). După cum afirmă Iulian Mincu în cartea Alimentaţia raţională a omului sănătos, la temperaturi foarte ridicate, de peste 370°C, grăsimile se descompun în glicerină şi acizi graşi. Glicerina, la rândul ei, se descompune, eliberând nişte vapori de acroleină albicioşi, înecăcioşi şi înţepători. În cursul prelucrării culinare obişnuite nu se ating temperaturi mai mari de 200°C. Prelungirea timpului de prăjire, ca şi utilizarea aceleiaşi grăsimi pentru prăjiri repetate, duce la creşterea conţinutului de produşi toxici (dimeri, trimeri, polimeri) în grăsimea respectivă, chiar la temperaturi sub 200°C. Aceşti produşi pot fi răspunzători de fenomenele de intoleranţă (arsuri, regurgitaţii, dureri epigastrice) observate la cei care consumă alimente prăjite în grăsime încinsă. Prin prăjire, grăsimile îşi pierd în totalitate vitaminele liposolubile şi acizii graşi esenţiali, iar grăsimile bogate în acizi graşi polinesaturaţi îşi pierd proprietăţile hipocolesteroloemiante şi antiaterogene.

Iarna este recomandat să se consume grăsimi, ca uleiul de peşte şi untul, care dau energie. Dintre grăsimile animale sunt indicate slănina crudă de porc (în cantitate mică), consumată cu ceapă, şi grăsimea de pasăre, care, având mai mulţi acizi graşi polinesaturaţi, se digeră mai uşor.

Nu este indicat consumul alimentelor fierbinţi, care produc constipaţie, şi nici al celor prea reci.

În mâncare să se pună multe verdeţuri şi condimente (mirodenii), care au rolul de a stimula circulaţia sângelui şi de a arde grăsimile.

Lichidele trebuie consumate în proporţie de 2-3 l/zi, sub formă de supe, ceaiuri, fructe, apă. După aer, apa este cel mai important element, sângele având 80% apă. Sângele transportă amoniacul (deşeu provenit din descompunerea substanţelor proteice în ţesuturi) la ficat, unde este transformat în uree. Tot sângele transportă şi substanţele necesare organelor, spre exemplu glucoza necesară muşchilor.

Este necesar să se combată constipaţia prin consumarea tărâţelor, a secarei, a fructelor (mai ales a celor uscate: smochine, prune etc.), a salatelor de crudităţi, a mierii.

Dimineaţa este bine să se bea un ceai de plante, vitaminizant (atunci se elimină toxinele). Recomandat este ceaiul de cătină, măceşe, urzici, zmeur, afin, coacăz negru, mur, frag etc.

Important este să se ţină posturile conform Bibliei (pentru purificare psihică şi fizică).

O altă problemă care trebuie să ne preocupe este modul de preparare a hranei. În timp ce gătim, trebuie să fim calmi, plini de gânduri bune şi iubire pentru cei care vor mânca bucatele, deoarece hrana se impregnează cu vibraţiile noastre şi va fi consumată şi de ceilalţi. Mai mult, conform legilor divine, totul se întoarce asupra noastră, fără ca noi să fim conştienţi de aceasta. Ca să avem câştig de cauză, nu trebuie să ne gândim în astfel de momente la interes, ci totul să fie înfăptuit cu dragă inimă şi consacrat divinului. Se va da mesei un aspect cât mai atrăgător, să facă plăcere şi să-i binedispună pe cei care se vor aşeza la ea. De asemenea, în timpul mesei, nu discutaţi în contradictoriu, nu vă supăraţi. În prezenţa gândurilor şi a sentimentelor negative, glandele endocrine secretă toxine, pe când o stare de spirit pozitivă ne sporeşte considerabil energia.

Din dragoste pentru familie, am strâns reţete mai deosebite, uşor de preparat şi economice. Apoi m-am gândit ca mâncarea să fie folosită de cât mai multe persoane şi aşa am ajuns să scriu această carte. Atrag atenţia că numai reţetele din prima parte a lucrării ţin cont de principiile lui Valeriu Popa. Bioterapeutul recomanda fiecărui pacient ce anume să consume în funcţie de suferinţa sa. Acestea sunt concluziile mele generale, care au avut permanent în vedere sfaturile sale. Fiecare bolnav însă, indiferent de tipul afecţiunii sale (aciditate, diabet, cancer etc.) va trebui să consulte un specialist. Pentru persoanele sănătoase care folosesc reţetele din partea a doua a cărţii, am rugămintea ca, la prepararea acestora, să ţină cont de sfaturile date în această introducere sau în celelalte cărţi scrise de mine. Vă doresc din inimă sănătate!

Reţete pentru oameni bolnavi

Este necesar ca fiecare bolnav să consulte medicul în stabilirea diagnosticului şi să-i ceară sfatul în privinţa alimentaţiei. În funcţie de aceasta se vor alege anumite reţete.

Spre exemplu:

Bolnavii de diabet se vor alimenta strict în funcţie de recomandările medicului (fără zahăr, restricţie la carbohidraţi, anumite grăsimi etc.).

Bolnavii de cancer care fac tratament cu citostatice se vor alimenta după indicaţiile medicului lor.

După cum am specificat în „Introducere”, bolnavii de cancer care vor să se trateze naturist vor ţine regim vegetarian (80%) până la stabilizarea situaţiei lor. Deci nu vor folosi reţetele cu lactate sau peşte.

Cei care au afecţiuni în care medicul le-a recomandat să nu consume grăsimi nu vor folosi reţetele cu smântână.

Aperitive

Andive cu maioneză

Andive, 1-2 linguri de muştar, 1-2 ouă, o lămâie, ulei presat la rece, sare de mare

Se face maioneza cu muştar, ou, ulei, zeamă de lămâie, sare şi se amestecă cu andivele tăiate julien.

Andive umplute

250 g peşte cu carnea albă, 100 ml lapte, 100 ml frişcă (smântână), 2-3 andive mari, o salată verde mică, o legătură de ridichi, mărar verde, puţin tarhon, zeama de la o lămâie, 3 linguri de ulei de măsline, sare, piper

Se face un piure din peşte şi lapte, se adaugă frişca bătută şi se ţine la rece 3 ore. Se aleg 8-16 frunze mari de andive şi fiecare frunză se umple cu pasta de peşte rece, cu ajutorul unui tub special de garnisit sau cu cuţitul. Se garniseşte cu mărar verde. Salata tăiată mărunt se amestecă cu ridichile tăiate feliuţe, uleiul, zeama de lămâie, sarea, piperul. Se serveşte pe farfurie, ca felul I, alături de andive.

Obs.: Cei sănătoşi pot folosi orice fel de peşte.

Ardei sau chifle din graham umplute cu:

1.   Brânză de vaci, chimen, mărar, unt sau smântână, un praf de sare de mare

Se face un amestec din acestea şi se umplu ardeii curăţaţi de seminţe. Se taie felii.

2.   4 ardei, 250 g brânză de vaci, 4 linguri de smântână (sau unt), 2 cepe, 2 linguri cu pastă de gogoşari (ardei roşii) sau puţină boia, ½ linguriţă de muştar, o linguriţă de chimen sau cimbru, un praf de sare de mare

Se amestecă brânza cu smântână, ceapa tăiată, muştarul, pasta de gogoşari şi chimenul. Se umplu ardeii sau chiflele şi se lasă 15-20 de minute la frigider.

3.   Salată cu maioneză

Obs.: La toate pastele se poate adăuga puţin grâu încolţit (2-3 linguri), făcut piure cu mixerul, robotul sau maşina de tocat. Leagă mai bine pasta şi o face mai hrănitoare.

Ciuperci cu maioneză

Ciuperci, 1-2 linguri de muştar, 1-2 ouă, o lămâie, ulei presat la rece, sare de mare, opţional puţin piper

Se fierb ciuperci mici timp de 15 minute în apă cu puţină zeamă de lămâie. Se taie ciupercile felii subţiri, se amestecă cu maioneză, se potriveşte gustul de sare şi piper.

Clătite de post

250 g făină (150 g făină albă + 50 g făină integrală + 50 g făină de soia), 1 pahar de borş mai puţin acru sau apă minerală, ulei de măsline, un praf de sare de mare, o linguriţă de zahăr brut sau de trestie, vanilie, opţional o lingură de seminţe de in în 3 linguri de lichid (eventual lăsate la macerat câteva ore), care înlocuiesc 1 ou, se mai pot folosi în loc de seminţe de in – seminţe de chia (o linguriţă de chia ţinute în ½ pahar apă)

Se amestecă făina cu borşul şi cu restul ingredientelor. În compoziţie se adaugă şi o linguriţă de ulei. Aceasta trebuie să devină ca o smântână groasă. Se pune câte un polonic din compoziţie în tigaia în care în prealabil se toarnă puţin ulei. Clătitele se umplu cu magiun de prune (povidlă) şi nuci, verdeţuri (spanac, lobodă, urzici) fierte, varză călită etc.

Conopidă cu maioneză

Conopidă, maioneză, smântână, pătrunjel verde

Conopida fiartă cu puţină apă, sub capac (în abur), se amestecă cu maioneza diluată cu zeama rămasă de la fierberea conopidei, cu smântâna şi pătrunjelul verde.

Fasole verde cu maioneză

Fasole verde, 1-2 linguri de muştar, 1-2 ouă, o lămâie, ulei presat la rece, sare de mare, câţiva căţei de usturoi

Se fierbe fasolea în apă cu puţină sare, se taie bucăţele şi se amestecă cu maioneza în care s-a pus şi puţin usturoi zdrobit.

Gustare de ardei graşi

4 ardei graşi, 2 roşii mari, 2 cepe, o legătură de pătrunjel sau mărar, 1 ou (gălbenuş opărit), sare de mare, ulei presat la rece

Se pun pe foc să se înăbuşe, în puţină apă, ceapa tocată şi ardeii tăiaţi fideluţă. După ce s-au înmuiat, se adaugă roşiile şi pătrunjelul sau mărarul. Se lasă să scadă 5-10 minute. Se ia de pe foc, se adaugă gălbenuşul de ou şi uleiul. Se amestecă. Se sărează foarte puţin.

Gustare picantă

Peşte cu carnea albă, 100 g unt sau smântână groasă, 2 linguri de nuci pisate, ½ lămâie, 1-2 gogoşari

Peştele făcut rasol (fiert) sau la cuptor se zdrobeşte cu o furculiţă, se adaugă untul frecat, se amestecă până se obţine o pastă. Se încorporează picătură cu picătură zeama de lămâie. La nevoie se sărează. Este gustoasă pe felii de pâine graham, crocante (preferabil uscate la aer depinde de felul pâinii). Se ornează cu câteva rondele de gogoşari.

Obs.: Cei sănătoşi pot folosi orice fel de peşte. Se serveşte pe felii de pâine rumenită.

Icre dietetice

100 g (5 linguri) icre crap, 60-100 g griş nefiert (4-5 linguri rase) sau 2-3 felii groase de pâine integrală, o lămâie, minimum 200 ml ulei (preferabil presat la rece, preferabil mai puţin amar), opţional 50 ml apă minerală sau plată, ½ ceapă

Dacă icrele sunt foarte sărate se pot ţine 2-3 minute în apă minerală, apoi apa se scurge cu grijă prin strecurătoare (să nu cadă icre). Se face un griş fiert tare. Dacă se foloseşte pâine, aceasta trebuie stoarsă foarte bine după înmuierea în apă. Se freacă icrele cu mixerul scoţând de la început pieliţele, care sunt amărui. Se adaugă câte puţin ulei, ca la maioneză. În general, se pune cel puţin o cantitate dublă de ulei faţă de icre. Se adaugă treptat griş fiert şi răcit sau pâine înmuiată şi stoarsă, zeamă de lămâie, iar dacă icrele sunt prea legate, se toarnă puţină apă minerală care le face mai albe şi mai pufoase. Dacă icrele ies sărate, se mai poate adăuga ulei. După gust, la final, se mai amestecă cu ceapă tocată fin. Salata se ornează cu măsline. Dacă salata se face cu icre de ştiucă, nu se mai adaugă griş sau pâine, pentru a se simţi savoarea icrelor, iar cantitatea de ulei va fi mai mare, deoarece aceste icre înghit mult ulei.

Obs.: Pentru a distruge larvele din pieliţa icrelor, se ţin icrele proaspete cu sare 7 zile la frigider sau în congelator. De asemenea, mediul acid (lămâie, oţet) distruge larvele. Unele icre (de exemplu, somn, mreană, biban) sunt toxice.

Icre false

½ pahar cu griş, 2 pahare cu apă, o ceapă, un gălbenuş, 200 ml ulei presat la rece, zeama de la o lămâie, un vârf de cuţit de boia de ardei, sare de mare; după gust, o bucată de peşte cu carnea albă şi câteva felii de lămâie

Se pune apa la fiert. Când dă în clocot, se toarnă griş în ploaie, amestecând mereu, până ce compoziţia se leagă şi capătă aspectul unei smântâni groase. Se sărează, se colorează cu puţină boia de ardei, se răceşte. Se amestecă din când în când. După ce s-a răcorit, se adaugă 250 g maioneză preparată dintr-un gălbenuş, zeama de la o lămâie, 200 ml ulei. Se amestecă totul cu ceapă tăiată mărunt. Ca să capete gust de peşte, maioneza poate fi frecată cu puţină pastă de peşte. Se ornează cu măsline desărate sau feliuţe de lămâie.

Pastă de avocado

1. 1 avocado, iaurt, brânză de vaci, puţină sare de mare, opţional puţin ardei iute sau boia, pătrunjel verde, zeamă de lămâie (contra oxidării preparatului)

Se amestecă ingredientele într-un blender. Pasta obţinută se serveşte pe felii de pâine puţin prăjite.

2. 1 avocado, o linguriţă de muştar, zeamă de lămâie, ½ ceapă, 1 căţel usturoi, sare de mare

Se curăţă avocado de coajă şi se face pastă, la care se adaugă ceapă tocată, usturoi zdrobit, muştar, sare, după gust. Se serveşte pe felii de pâine cu crudităţi şi măsline.

Pastă de brânză

1.   100 g brânză, o lingură de unt (smântână groasă), roşii (suc de roşii, ketchup) atât cât să iasă o pastă groasă, sare de mare, ¼ linguriţă boia dulce (sau gogoşar roşu), busuioc sau tarhon tocat, chimen

Se amestecă foarte bine toate ingredientele. Se garniseşte cu felii de ridichi roşii sau frunzuliţe de tarhon.

2.   100 g brânză dulce, 1-2 linguri (50 g) unt (smântână groasă), ½ ceapă mică, sare de mare, 1 gogoşar roşu sau ardei gras, 2 roşii, opţional chimen, busuioc, mărar sau pătrunjel verde tocat mărunt

3.   200 g brânză dulce, 1 morcov mic, o ţelină mai mare, 1 păstârnac, o ceapă, puţin suc de roşii (cam o ceşcuţă), puţină sare de mare, coriandru, chimen sau busuioc

Se pune puţin morcov, deoarece îndulceşte. Se dau legumele pe răzătoarea mică sau se mărunţesc în robot. Se amestecă cu brânza, puţină sare, condimentele pisate şi cu sucul de roşii până iese o cremă consistentă. Se face mai bine cu un robot. Se serveşte pe felii de pâine uşor prăjite.

4.   100 g urdă sau brânză de vaci, 25 g unt sau 2 linguri de smântână groasă, opţional sare de mare, o legătură de ridichi rase, o ceapă tocată, mărar tocat

Se garniseşte cu măsline, o felie de roşie, ridiche sau o crenguţă de mărar. Se va consuma cât mai proaspăt făcută (altfel cauzează mirosul dat de ridichi).

Obs.: Sandviciurile sunt mai bune servite pe felii de pâine uşor încălzite la grătar.

5.   Brânză de vaci, lapte dulce, miere, cuburi de fructe

6.   200 g brânză dulce, 50 g unt, 2 legături de ridichi sau puţin păstârnac (ori andive, cartofi), ½ ceapă

Untul se freacă cu brânza, se adaugă ceapa tăiată mărunt, ridichi rase şi pătrunjel tocat.

7.   250 g brânză dulce, urdă sau caş, o ceapă, o ţelină mică, 3-4 morcovi potriviţi, 2 gălbenuşuri, 50 g unt, o linguriţă de boia dulce, 7 linguri cu vârf de făină gata prăjită din 4 cereale (grâu, orz, ovăz, orez), un pahar de iaurt de casă sau lapte prins, un pahar cu smântână, usturoi după gust, sare de mare (puţină)

Se rad fin morcovii, ceapa şi ţelina, se amestecă cu gălbenuşurile crude şi brânza frecată cu unt. Se adaugă smântâna, boiaua, iaurtul, sarea, făina şi usturoiul. Cu această compoziţie se pot umple roşii sau gogoşari.

8.   250 g brânză dulce, 100 g maioneză, o linguriţă de ceapă rasă, 1 căţel usturoi ras, 1 vârf de linguriţă de boia dulce, mărar, pătrunjel verde tocat, un praf de sare de mare

Se amestecă toate ingredientele.

9.   150 g brânză de vaci sau urdă, puţină sare de mare, 150 g iaurt, o linguriţă de chimen, mărar tocat, 2 linguri de nuci date prin maşină

Se obţine o pastă groasă care se întinde pe pâine.

Obs.: Cei care au valori mari ale colesterolului sau trigliceridelor vor scoate din reţete untul sau smântâna.

Pastă de măsline

200 g măsline fără sâmburi, 100 g unt, zeamă de lămâie, sare de mare

Cu blenderul sau cu maşina de tocat se fac pastă toate ingredientele. Se freacă cu zeama de lămâie pusă după gust.

Pastă de nuci cu usturoi

250 g nuci, 2 căpăţâni de usturoi, 5 chifle graham, 150 ml suc de morcovi, ţelină sau varză, sare de mare

Se pisează bine miezul de nucă. Miezul chiflelor înmuiat în apă şi stors bine se freacă cu usturoiul curăţat, pisat şi sărat şi sucul de legume turnat câte puţin. Compoziţia se amestecă cu nucile pisate şi se freacă până se obţine o cremă.

Pastă de peşte cu carnea albă

1.   250-300 g peşte alb fiert sau o cutie de sardele, 100 g unt (smântână), puţin piper, ienibahar, zeamă de lămâie, sare de mare, opţional ½ ceapă tocată; deasupra, măsline desărate

2.   Peşte rasol fără oase sau 2 conserve de ton în ulei de măsline, 200 g brânză de vaci, ½-1 ceapă, o lingură de muştar (cu hrean), puţină zeamă de lămâie, un praf de sare de mare, ½-1 linguriţă de ienibahar pisat, o lingură boabe de coriandru proaspăt măcinate

3.   Peşte rasol se freacă cu maioneză, cu mărar tocat şi se garniseşte cu măsline desărate sau gogoşari

4.   Rasol de peşte oceanic alb (cambulă, cod) frecat cu: unt (smântână), sare de mare, pătrunjel

5.   Peşte cu carne albă (hering) dat prin maşina de tocat împreună cu puţin miez de pâine graham înmuiat în lapte; se colorează cu boia de ardei, se freacă cu ulei de măsline şi lămâie (ca icrele), se adaugă ceapă tocată.

Se serveşte garnisită cu salată verde şi ridichi.

6.   250 g peşte, 250 g cartofi fierţi, apoi copţi şi pasaţi, 100-150 g smântână

Se trece peştele curăţat de pieliţe şi oase prin maşina de tocat şi se amestecă cu cartofii pasaţi. Se încorporează smântână. Se umple o formă de chec. Se lasă la rece 3-4 ore. Se răstoarnă şi se serveşte cu un sos de maioneză. Se ornează desenând deasupra, cu cornetul cu maioneză, conturul unui peşte.

7.   200 g brânză de vaci, peşte rasol, un gălbenuş opărit, pătrunjel tocat, zeamă de lămâie, puţin castravete sau gogoşar murat, tăiat cubuleţe mici (facultativ)

8. 150-200 g brânză dulce, 2 conserve de ton în ulei de măsline sau peşte fără oase preparat în abur sau la cuptor, maioneză făcută dintr-un gălbenuş, ulei presat la rece, zeamă de lămâie, muştar cu hrean, puţină sare

Se freacă bine ingredientele, eventual la un robot. Se pune brânză cât să capete consistenţă pasta. Se serveşte cu măsline, castraveciori acri sau ceapă verde.

Obs.: Cei sănătoşi pot folosi orice fel de peşte.

Ridiche şoricel

Pe o felie de castravecior, groasă de 1 cm, se înfige cu o scobitoare o ridiche ce va alcătui capul. Ochii vor fi din boabe de piper sau de muştar, gura dintr-o boabă de piper, iar urechile din două felii de ridiche (una mare roşie şi una mică albă).

Obs.: Cei sănătoşi pot folosi, în loc de o felie de castravecior, o felie de caşcaval groasă de 1 cm.

Roşii umplute

Se aleg roşii tari şi coapte, li se taie un căpăcel, se scobesc cu o linguriţă, se sărează, se lasă să se scurgă zeama (circa 2 ore) şi se umplu cu:

1.   Salată à la russe

2.   Rasol de peşte, tocat, amestecat cu puţină maioneză, pătrunjel tocat, sare de mare

3.   500 g fasole verde fiartă, tăiată feliuţe, 3-4 cartofi fierţi şi copţi (tăiaţi mărunt), peşte rasol fărâmiţat, maioneză

Se garnisesc roşiile umplute cu felii de lămâie şi pătrunjel verde.

4.   Dovleceii tăiaţi în cuburi se fierb câteva minute în puţină apă cu un pic de sare. Se scurg, se zdrobesc, se amestecă cu brânză de vaci, smântână şi verdeaţă (mărar şi pătrunjel tocat). Se condimentează după gust şi se umplu roşiile.

5.   Buchete de conopidă (fiartă), maioneză şi măsline desărate

6.   Ghiveci de legume amestecat cu peşte cu carnea albă, garnitură de maioneză (facultativ)

7.   Salată de cartofi fierţi şi copţi, amestecată cu rasol de peşte cu carnea albă

Roşiile se acoperă cu maioneză şi pătrunjel verde.

8.   Se toacă 3-4 cepe şi 500 g ardei gras şi se călesc în apă. Se ţine pe foc până scade. Se ia de pe foc. În acest sos se adaugă 2 gălbenuşuri şi se amestecă bine. Se sărează şi se piperează puţin. După ce amestecul s-a răcorit, se umplu cu el roşiile golite de miez şi scurse de zeamă.

Se aşază pe platou şi se presară pătrunjel verde tocat.

9.   Brânză de vaci, amestecată cu miezul roşiilor, cu ghimbir, mărar, o linguriţă de smântână, puţin ulei

Pe platou, fiecare roşie va avea dedesubt o foaie de salată verde. Printre roşii se pun felii lungi de castraveţi şi felioare de ridichi de lună. În compoziţia fiecărei roşii se înfige un steguleţ din frunze de pătrunjel.

Sandviciuri

1.   Salată din ridichi negre rase, sfeclă rasă, hrean, ţelină, toate amestecate cu maioneză

Pasta se unge pe pâine graham.

2.   Pastă de dovlecei fierţi în abur, cu foarte puţină apă, se freacă cu ulei, sare de mare, o lingură de smântână. După gust, se poate acidula cu zeamă de lămâie.

Deasupra se pun felii de roşii şi frunze de pătrunjel.

3.   Salată de crudităţi. Legume tăiate foarte fin: roşii, ardei gras, castraveţi, morcovi tineri, ceapă verde, mărar, tarhon, pătrunjel verde. Se asezonează după gust cu zeamă de lămâie, ulei de măsline, sare de mare. Se poate adăuga urdă rasă.

4.   Pastă de unt cu legume rase sau tocate fin (ţelină, ridichi, morcov, gogoşar, andive etc.) şi ceapă, hrean sau usturoi drept condiment

5.   Sandvici cu preparate de soia din comerţ: felii de brânză tofu cu un praf de sare şi hrean ras deasupra sau alte condimente (praf de usturoi, chimen sau coriandru pisat), cabanos de soia sau salam din soia care se vor servi cu crudităţi: ceapă verde, andive, ardei etc.

Obs.: Există firme (de exemplu, firma Fito-Fit) cu desfacere la unele magazine naturiste care nu folosesc la preparatele din soia conservanţi sau aditivi sintetici (cum ar fi benzoatul de sodiu).

Tahini cu iaurt

Tahini (pastă de susan), iaurt, lămâie, pătrunjel, usturoi

Se amestecă tahini cu usturoi zdrobit, pătrunjel tocat fin, zeamă de lămâie şi iaurt.

Obs.: Tahini se găseşte în comerţ. Pasta se poate prepara acasă după ce susanul a fost ţinut în tigaie la foc mic doar atât cât să-şi dezvolte puţin aroma, fără a-şi schimba culoarea. Se macină cu un blender mic, adăugând la 100 g susan puţină sare şi 1-4 linguri ulei de măsline sau ulei de susan presat la rece. O altă metodă de preparare este prin amestecare cu puţină apă rece pusă treptat, ca uleiul la maioneză. Îşi măreşte volumul şi se întăreşte; se adaugă usturoi, pătrunjel, lămâie, dar nu este aşa reuşit ca acela din comerţ. Se poate consuma şi cu pastă de vinete, falafel, cartofi prăjiţi etc.

Unt clarificat (ghee)

Ghee este o denumire ayurvedică. Untul se pune la topit într-un vas emailat sau mai bine din fontă, la foc mic, cu o tablă sub vas, amestecând cu o lingură de lemn să nu se lipească, sau la bain-marie. Se ţine pe foc până devine transparent ca uleiul. Untul se separă în trei straturi: spuma, untul clarificat şi jos depunerile solide. În momentul când o picătură de apă adăugată începe să pocnească, atunci temperatura este prea mare şi trebuie oprit focul. După ce se ridică ultima spumă gălbuie-roşiatică, se ia de pe foc, se lasă să se răcească puţin, se strecoară prin tifon dublu cu grijă pentru a nu lua şi depunerile solide de pe fund şi apoi se lasă să se solidifice. Depunerile se vor înlătura. Din 4 pachete de unt se obţine un borcan de 400 g de unt clarificat. Acest unt este mult mai hrănitor, este pur (sattva) şi se poate păstra mult timp.

Eu am făcut unt clarificat din smântâna pe care am colectat-o de la lapte integral luat de la ţară. Dintr-un borcan de 800 g smântână am obţinut ¼ borcan de 400 g unt clarificat. Am folosit cratiţă de fontă şi am pus-o la foc mic cu tablă sub cratiţă. Timpul de preparare a fost mai mare, dar reziduul nu s-a ars. Gheeul în final nu trebuie să mai conţină apă, iar precipitatul să devină brun. Spuma nu se îndepărtează. Iată etapele de formare a gheeului:

–    La început spuma formată este bogată, apoi spuma scade până dispare datorită evaporării apei.

–    După un timp apar bule mari şi rare. Volumul scade la jumătate.

–    În timp bulele devin dese, de culoare mai închisă.

–    Începe formarea precipitatului sub formă de picături transparente cu tăierea conţinutului (ca la brânzirea laptelui sau tăierea maionezei). Picăturile devin din ce în ce mai dese, apoi apar pe toată suprafaţa. Începe să se depună precipitat pe fund.

–    Se începe separarea, deasupra apărând din ce în ce mai mult ulei. Dispare aburul şi se brunifică precipitatul. Spuma cu bule mari care se extind din centru spre margine produce zgomot ca un forfot.

–    Spuma devine foarte fină, pe toată suprafaţa. Se opreşte focul şi după puţin timp se face o dâră pe fund cu lingura. Dacă gheeul s-a maturat se separă precipitatul apărând o cărare şi se vede fundul vasului. Zgomotul produs de fierbere este fin.

–    Verificăm dacă mai conţine apă introducând o fâşie de hârtie în ulei. O scoatem şi îi dăm foc. Hârtia trebuie să ardă fără zgomot, fără fum. În acest caz se ia vasul de pe foc, se lasă să se separe bine gheeul de precipitat şi se strecoară lichidul format prin tifon într-un borcan de sticlă. Lichidul trebuie să fie limpede, de culoare gălbuie.

Dacă se greşeşte continuând să ţinem pe foc chiar dacă precipitatul a fost maturat, spuma devine abundentă şi tinde să iasă din vas. Precipitatul începe să se prindă de fundul vasului. Gheeul supramaturat se poate folosi doar extern. Dacă se continuă arderea se degajă fum, culoarea devine închisă şi capătă gust amar. În acest caz nu se va folosi nici extern.

Obs.: Este bine să se folosească unt cu un procent cât mai mare de grăsime, deoarece conţine mai puţină apă. Dacă vrem un ghee lichid ca uleiul, acesta se poate păstra în cămară, fără a avea grijă că se alterează. În frigider se solidifică. Conţine lipoproteine cu densitate ridicată (HDL), acizi graşi esenţiali şi acizi graşi polinesaturaţi.

Acest unt revigorează, este antioxidant, ajută sistemul nervos, sistemul cardiovascular, ochii, pielea, lubrifiază mucoasele, nu creşte colesterolul, grăbeşte vindecarea rănilor. Îmbunătăţeşte gustul alimentelor la care se adaugă.

Unt de casă

O sticlă se umple până la jumătate cu smântână. Se bate până apar bucăţi mici de unt. Se adaugă 50 ml de apă caldă şi se mai bate până se leagă untul. Se scoate din sticlă şi se separă untul.